Tervitan naisterahvast, kes üksinda üle saali naerda lagistas, kui üks vanem naistegelane filmis kostis, et süsivesik on tema hingesugulaseks. You made my day!
Film on rõõmsameelne, eksootiline ja siiras nagu oodata võis, tõtt-öelda oli selle siirupise spektaakli lõppedes rahulolev tunne, nagu oleks keppi saanud vms. Laulude valikuga jäin rahule (kartsin, et kõik paremad on juba ära kasutatud ja ei taheta midagi korrata) ning neid oli suudetud ka päris palju narratiivi sisse mahutada, kuid see tähendas omakorda, et enamik esitusi jäid põgusateks ja lõppesid kibekähku ära. Siiski tundsin heameelt, et seekordki kõlasid mõned mu isiklikud lemmikud nagu "The Name of the Game", "Fernando" ja "Knowing Me, Knowing You". "The Name of the Game" meeldib mulle küll rohkem Amanda Seyfriedi esituses esimese osa soundtrackil, aga see selleks. Igav ei hakanud, sest film oskas õigetel hetkedel edasi liikuda, tempo mõttes oli omamoodi plussiks (aga ka miinuseks), et see jutustas paralleelselt kahte lugu. Lõpuks mulle kahjuks küll tundus, et siit oleks kaks eraldi filmi saanud: üks Donna nooruspõlvest ja teine Sophie'st pärast Donna surma. Minevik ja kaasaeg kohtusid filmis väga kenasti, montaaž oli muuseas vägagi õnnestunud, aga lihtsalt jäi mulje, et siia üritati liiga palju pressida ja nii jäi igale näitlejale väga vähe ekraaniaega. Näiteks Amanda Seyfried pmst istus kogu filmi voodi peal. Lily James on muidu hea näitleja, aga ma alguses ei suutnud kuidagi leppida, et see on Meryl Streepi karakter noorena , kuigi Jamesil ja Streepil on sarnased näojooned. Ehkki pikapeale harjusin Lily Jamesiga ära, hakkasin puudust tundma Streepi energiast ja särast. Streep oli "Mamma Mia" süda kuidagi, ilma vanema Donnata jäi film hõredaks ja tühjaks, ükskõik kui palju tegelasi kokku on. Lily James on lõppude lõpuks lihtsalt pretty face siin.
Cheril ka siin lihtsalt
glorified cameo, aga tõtt-öelda mul isegi hea meel selle üle, sest issand, kui raske on seda noa all käinud nägu vaadata. See isegi ei liigu eriti, kui ta räägib. Freaky. I love Cher, aga kallis proua, ära karda vananeda. Tema osalust nautisin siiski, "Fernando" duetina oli üks ilmselgeid highlighte ja oleks üldsegi võinud treilerist välja jääda - ma oleks vist toolist välja hüpanud, nähes Cheri saabumas kopteriga. Mis puudutab vananemist, siis muidugi oli lõbus näha, mismoodi on esimeses filmis üles astunud näitlejad vahepealse kümne aasta jooksul vananenud. Mul hea meel, et nii paljud neist (põhimõtteliselt vist kõik isegi?) otsustasid tagasi tulla. Meryl Streepi vastu respect tõusis jällegi, tal polnud otseselt mingit vajadust oma nägu näidata järjes, nad oleks saanud selle vabalt ilma temata teha, aga toredal kombel ta ikkagi soostus seda tegema (ja vaevalt tal raha vaja on) ning just tänu sellele sai film imetoreda kulminatsiooni.
Mulle oleks järg meeldinud oluliselt rohkem, kui ma poleks pidevalt mõelnud, et esimene osa tegi ühte või teist natuke paremini, need võrdlused olid lihtsalt paratamatud. Näiteks võis märgata, et teine osa käitub teadlikult palju tagasihoidlikumalt, millest hakkas kahju - ma just nautisin esimese filmi piinlikku ülemeelikust ning totrust (teisisõnu seda, mida Mark Kermode kirjeldas kui "kuulsate näitlejate purjus karaoket"). Teine osa jubedalt paistab kartvat, et publik võib mingid hetked välja naerda, kui liiga üle võlli minna, aga mu meelest see nii olema peakski. Turvalisem lähenemine laulunumbritele ja dialoogile ei tulnud ühesõnaga kasuks, kuigi samas mul oli hea meel, et "Fernando" jäeti ainult Cherile ja Garciale ning inimesed nende ümber kuulasid pealt, mitte ei laulnud kaasa - muutis olukorra intiimsemaks. Ühtegi "suurt esitust" kõigi poolt ei olnudki, mis oli
baffling, korraga ei lastudki laulda rohkem kui 3-4 inimesel kõige rohkem. Keegi oleks võinud hüüda võtteplatsil, et let's go crazy! Seda ma kõige rohkem ootasin, nii et kuigi film oli absoluutselt parim viis oma mured unustada kaheks tunniks, ei saanud ma päris samasugust elamust nagu 2008. aasta filmist, mis on lihtsalt nii mõnusalt ridiculous.
![Irvitus :irw:](./images/smilies/icon_mrgreen.gif)
P.S. Küsimus fännidele: kui noor Donna kostab, et osasid võrgutajaid ei huvitagi naised, siis kas see oli foreshadowing esimese osa paljastusele, et Harry on tegelt gei?